Miért kooperatív tanulás? (Képzés és Gyakorlat : Neveléstudományi folyóirat, 2010)
A procedurális tudást a cselekvésre, aktivitásra lehetőséget biztosító iskolában szerezheti meg a diák. A tanulói státuszra, az interakciókra, az osztálytermi klímára és a gyermekek meglévő, egyéni tapasztalataira, az „észrevétlen” tudásszerzésre komoly hangsúlyt fektető kooperatív tanulási program arra keresi a választ, hogy a tanulók közötti kulturális, mentális, szociális különbségek, a sokszínűség és a sokféleség milyen kiaknázható lehetőségeket jelent az eredményes tanulás érdekében. A konstruktivista szemléletű tanulásban az ember a maga egész személyiségével, teljes komplexitásában és teljes közösségi kapcsolatrendszerében jelenik meg, nem pedig egyetlen, ismereteket elsajátító dimenziójában. A kognitív képességek mellett a tanulásban ma már legalább olyan nagy hangsúlyt kap például a szociális képességek fejlesztése, az érzelem, az önmagunk kezelésének problémaköre, az egyének közötti kooperáció képességfedezetének megteremtése. Az új típusú nevelői magatartás teret enged a felfedezésnek, a gyermeki szabadságnak, az öntevékenységnek, a tanuló így felépíti önmagát, megkonstruálja személyiségét, mely elsősorban nem kívülről irányított folyamat, inkább egy belső építkezés.