(untitled) (Képzés és Gyakorlat : Neveléstudományi folyóirat, 2015)
A korai személyiségfejlődésben kitüntetett jelentőségű a közeli kapcsolatokban megszerezhető érzelmi biztonság. A gondoskodó személyekhez való kötődés fokozatosan kiegészül a környezet felé irányuló ragaszkodással. A személyek, a helyek és a tárgyak melletti elköteleződések után az egyes tevékenységekben ugyancsak újra és újra átélhetők lesznek az ismerős érzelmek. A tevékenységek közül különösen a játszás az a tevékenység, ami hosszú időn keresztül meghatározza a gyerekek mindennapi életét. A tanulmányban az interperszonális kötődéselméletből kiindulva a helykötődés, a tárgykötődés és a tevékenységhez való ragaszkodás jelenségét értelmezzük, amelyhez kapcsolódóan elemezzük a játékfejlődést, valamint a gyerekek játéktevékenységekhez és játéktárgyakhoz fűződő kapcsolatát. Az elméleti rendszerezést óvodáskorú gyerekek körében elvégzett empirikus kutatási eredmény egészíti ki.