(untitled) (Képzés és Gyakorlat : Neveléstudományi folyóirat, 2020)
Kevés olyan transzkulturális, kortárs szöveggel találkozik a középiskolás vagy már felsőoktatási tanulmányait folytató fiatalság, amely 1989 egyik meghatározó pillanatához, az augusztus 19-ei páneurópai piknikhez társítható. Bár Pierre Nora nyomán az emlékezethelyek fogalma bekerült a tudományos köztudatba és készültek kapcsolódó, hazai kutatások, ezek azonban - véleményem szerint - csak a körvonalakat jelölték ki. A Debreceni Egyetem Bölcsészettudományi Karán 2010-ben alakult Magyar Emlékezethelyek Kutatócsoport a francia lieux de mémoire (emlékezethely) magyar kontextusba helyezést fogalmazta meg célként. Készült ehhez egy adatbázis is, amely bemutatása óta, vizsgálódásaim szerint, nem változott. Úgy vélem, még tovább bővülhet a hazai emlékezethelyek regisztere, amely hangsúlyosabban jelenhetne meg az oktatásban is. Ennek a folyamatnak az egyik alkotóeleme lehetne, mint emlékezethely, a páneurópai piknik, amely a keletnémetek határátlépésével lépett be a nemzetközi emlékezetirodalomba.