Védett homokpusztagyepi lágyszárúak felvételezése egy soltvadkerti homoki borókás-nyárasban - Schellenberger, Judit; Laczó, Márton; Barczi, Attila; Skutai, Julianna; Szirmai, Orsolya; Czóbel, Szilárd (TÁJÖKOLÓGIAI LAPOK, 2019)
Egy soltvadkerti (Dél-Alföld) homoki borókás-nyáras (M5, 91N0*, Junipero-Populetum albae) nyílt gyepmozaikjainak a természetvédelmi célú botanikai vizsgálatát mutatjuk be. Elvégeztük hat védett homokpusztagyepi lágyszárú, az Alkanna tinctoria, a Dianthus serotinus, a Gypsophila arenaria, az Onosma arenaria, a Stipa borysthenica és a Tragopogon floccosus állománybecslését és lokális termőhelyi jellemzőinek felmérését 2014 júniusában és júliusában. Az állománybecslések során a random módon kijelölt 10 db 20×20 mes mintavételi négyzetben feljegyeztük a célfajok tőszámait. A célfajok termőhelyi jellemzőinek feltáráshoz cönológiai felvételezéseket is végeztünk fajonként 5-5 db, célzottan kiválasztott 2×2 m-es mintanégyzetben. A kvadrátok a célfajok kiterjedtebb foltjaira voltak reprezentatívak. A hat védett növényfaj összesen 18929 egyede él a homoki borókás-nyáras nyílt gyepfoltjaiban, amely négyzetméterenként 0,32 védett növényt jelent. A vizsgált fajok közül legnagyobb és legstabilabb állománnyal a Stipa borysthenica rendelkezett. Stabil állomány jellemezte ugyanakkor az Alkanna tinctoriat, a Dianthus serotinust, a Gypsophila arenariat és a Tragopogon floccosust is, míg az Onosma arenaria csekélyebb állománnyal rendelkezett. A Borhidi-féle relatív ökológiai indikátorértékek teljesen nyitott, napfényes, szubmediterrán jellegű, vízhiányos és szélsőségesen tápanyagszegény termőhelyet jeleztek a célfajok kvadrátjaiban. Ettől csak a Gypsophila arenaria kvadrátjai tértek el számottevően, amelyet a többváltozós statisztikai elemzések (PCA) is kimutattak. A határozott elkülönülést magyarázza, hogy a Gypsophila arenaria lokálisan a buckaközi mélyedések viszonylag jobb víz- és tápanyag-ellátottságú termőhelyeit preferálta. Az Alkanna tinctoria, a Dianthus serotinus és a Tragopogon floccosus termőhelyi jellemzői hasonlóak voltak, nagyobb foltjaik elsősorban buckatetői és buckaoldali pozícióban fordultak elő. Az Onosma arenaria termőhelyi preferenciája széles skálán mozgott.