Az Európában alkalmazott mutatószám- rendszerek összehasonlító elemzése - Király, Angéla (TÁJÖKOLÓGIAI LAPOK, 2006)
Az ökológiai mutatók általánosan elfogadott elve a vegetációs egységen belül az egyes növényfajok indikációs szerepén nyugszik, tehát szünökológiai körülmények között próbálja meg azokat a körülményeket (részben számszerűen) jellemezni, amelyek között egy bizonyos növényfaj a természetben, a fajok közti természetes konkurencia hatása alatt a legjobban vagy a legnagyobb tömegben tenyészik. Ezek a rendszerek – néhány ellenőrző kísérlet kivételével – a fajokhoz empirikus úton hozzárendelt kategóriákkal dolgoznak. Ezalatt azt értjük, hogy a faj viselkedését terepi és irodalmi előfordulási adatok alapján termőhelyi gradiensekhez viszonyítva sorolják be az adott tényezőkomplexumba. A mutatószám-rendszerek tehát a biológiai, ökológiai indikáció egyik speciális módszerének tekinthetők, amelyek azonban nem egyes jelzőfajok, hanem az adott termőhelyre jellemző növényállomány indikátorszerepén alapulnak. A regionális különbségek a különböző klimatikus és pedo-geológiai adottságok következményei, a hasonló vegetációs egységek különböző florisztikai összetételében is megnyilvánulnak, és érvényesülnek az adott régióra alkalmazott ökológiai mutatókban is. Az egyes rendszerek regionális érvényességéből fakadóan Európa területén egymással párhuzamosan alakultak ki, a különböző területi, tematikai és módszetani-történeti sajátosságoknak megfelelően. A mutatószám-rendszerek sokrétű alkalmazását számos kritika is éri. Elsősorban az empirikus információkon alapuló ordinális skálák értékeinek korrekt statisztikai feldolgozása ütközik nehézségekbe. Emellett a mutatószám-rendszerek természetéből fakadó nehézségekkel is számolni kell, mint például a fajok a skála egyes értékeihez való kötődése, az indifferens fajok problémaköre és az egyes mutatók egymástól való függősége. A Nyugat-Európa területére Ellenberg (1950) által kidolgozott rendszerét Landolt (1977) a svájci viszonyokra módosította, Zólyomi (1974, 1967) pedig a Kelet-Európára érvényes mutatói kifejlesztésében használta fel. Ez a szisztéma (Ellenberg 1992) vált több évtizedes továbbfejlesztés után az Európában általánosan elfogadott etalonná.
Keywords: ökológiai mutatók; biológiai indikáció; regionális érvényesség; termőhelyi tulajdonságok