Dél-tiszántúli kunhalmok botanikai és talajtani vizsgálatai : Florisztikai összefoglaló, Sáp-halom vegetációja - Herczeg, Edina; Barczi, Attila; Penksza, Károly (TÁJÖKOLÓGIAI LAPOK, 2006)
A Tiszántúl déli, a Körös-Maros Nemzeti Park területén négy kunhalom (Kántor-halom, Bőre-halom, Sáp-halom, Bökény-halom) botanikai és talajtani vizsgálatát végeztük el. Célunk a talajviszonyok és a vegetációtípusok rögzítése és összehasonlítása volt. A botanikai vizsgálatok során elkészítettük a halmok teljes fajlistáját, jellemeztük a vegetációjukat és a Sáp-halom transzszekt vizsgálatot is folytattunk a vegetációjának bemutatására. A vegetáció egységekbe a talajtani viszonyok rögzítése érdekében Pürckhauer-féle mintavevővel végeztük felvételezéseket. A terület kis kiterjedése ellenére számos fajnak és vegetációtípusnak ad otthont. Alapvetően viszont mégis két vegetációcsoportba tartozó növényzettípus jelenik meg. A csúcsi területek mindegyikén az Elymus repens és Agropyron pectiniforme dominancia figyelhető meg. Ezt a Salvio nemorosae-Festucetum rupicolae, löszpusztagyep váltja fel, rendszerint éles határral, ami a transzszekt felvételekben is jól látszik. Ez a vegetáció típus fajgazdag, és számos ritka vagy tipikus faj is tartalmaz. A halmok anyagának 1 m mélységű vizsgálatakor mind a négy esetben morfológiailag egységes – és egymáshoz nagyon hasonló – talajképződménnyel találkoztunk. A szúróbotos vizsgálat során az eltérő növényzeti egységek alatt is ugyanolyan talajképződményt figyeltünk meg. A vizsgálat alapján a halmokon mindenhol – mivel azok az építések után mentesültek a környezet valószínűsíthető többletvízhatása alól – sötétbarna színű, gyökerekkel sűrűn átszőtt, morzsás szerkezetű, nyomokban meszet tartalmazó, több esetben mészlepedékes B-szintű csernozjom talaj alakult ki.