ISSN 2063-2991 (Online) A folyóirat az anyanyelvi nevelés, az irodalom és a nyelvészet területéről közöl tanulmányokat, szaktanulmányokat, szakkönyvekről írott recenziókat. Alapítva 2012-ben a Kaposvári Egyetem Pedagógiai Karán, újraindult 2019-ben.
Az óvodás korosztály számára készült hazai fonológiai tudatosságos tesztek feladattípusai, azok mérési eredményeinek metaanalízise, a fonológiai tudatosság kialakítása
Tanulmányomban a nyelvi tudatossággal, azon belül is szorosan a fonológiai tudatossággal foglalkozom. Amellett érvelek, hogy a fonológiai tudatosságnak a magasabb szintjei is kialakíthatók már iskoláskor előtt, ami kedvezően hat az olvasástanulásra és az olvasáselsajátításra. Tanulmányomban olyan méréseket vontam a vizsgálatomba, amelyek a fonológiai tudatosságot óvodáskorban, még iskoláskor előtt mérték. Bemutatom a különféle módszereket és a feladattípusokat, amelyekkel adott fonológiai tudatosság meglétét vagy hiányát vizsgálják a különböző kutatások, valamint értelmezem a rímtudatosság fogalmát a magyar nyelv típusára vonatkozóan, hiszen a magyar kutatások elsősorban az angol nyelvű szakirodalmakból indultak ki. Elsősorban a hazai kutatásokban talált eredményeket és az abban használt feladatszövegezéseket (négyéves kortól hatéves korig) írom le, majd bemutatom, hogy az iskolába lépés előtt a különféle módszertannal és feladattípusokkal dolgozó vizsgálatok milyen eredményre jutottak a fonológiai tudatosság fejlettségére vonatkozóan. Ezekben a kutatásokban csak egyetlen olyat találtam, amely egy tízhetes fejlesztés után is visszamérte a gyerekek fonológiai tudatosságának a fejlődését nagycsoportosoknál. A tízhetes fejlesztés összességében 60%-nyi fejlődést eredményezett a gyerekeknél. Az összes többi mérésnél alapvetően azt vélelmezem, hogy a gyermekek spontán fejlődését mérték (még akkor is, ha a vizsgálatok, mérések előtt volt valamiféle rátanítás a feladatokra). Tanulmányom végén néhány alapgyakorlatot ismertetek a fonológiai tudatosság óvodáskori fejlesztéséhez
Copyright (c) 2025 Juhász Valéria https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A morfológiai tudatosság hazai, online mérése és eredményei 2–4. osztályos diákok körében
Az elmúlt évtizedek kutatásainak eredményei az olvasás, szövegértés képességét egyre komplexebb, hierarchikus rendszerként értelmezik. Tanulmányunk ennek egyik fontos, hazai környezetben, magyar nyelven még alig feltárt részképesség, a szövegértés az olvasási képesség fejlődése szempontjából azonban fontos tényező, a morfológiai tudatosság vizsgálatára fókuszál. A kutatás elsődleges célja az volt, hogy online mérőeszközt hozzunk létre, amely a morfológiai tudatosságot méri az általános iskola 2–4. évfolyamán. A nagy mintás mérés (N = 4134) során a morfológiai tudatosság, és a szövegértés lehetséges kapcsolataira is igyekeztünk rávilágítani. Az öt résztesztből álló mérőeszköz szövegértési tesztet is tartalmazott. Kutatásunk főbb eredményeit három pontban foglalhatjuk össze: (1) létrehoztunk egy online mérőeszközt, amely a morfológiai tudatosságot megbízhatóan méri az általános iskola 2–4. évfolyamán; (2) a morfológiai tudatosság és a szövegértési képességek összefüggéseit bizonyítottuk, és jellemzőit elemeztük; (3) kimutattuk és elemeztük a részképesség fejlődését a 2–4. évfolyamon. Kutatásunk újszerű, mert a hazánkban empirikusan kevéssé vizsgált részképesség jellemzőit innovatív módszerekkel, online mérőeszközzel tárja fel. Eredményeink több későbbi kutatás számára nyújthatnak támpontot, valamint az osztálytermi gyakorlatban is alkalmazhatók. Mostani tanulmányunkban a magyar nyelvi jellemzőit helyezzük középpontba.
Copyright (c) 2024 Steklács János, Varga Szilvia https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Fűzfa Balázs: Szemben a valósággal – 24 előadás a magyar irodalomról. Szombathely: Savaria University Press, 2023. 486 p.
Copyright (c) 2025 Rajnai László https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Nemkötelező fantasztikumok. Egy alternatív irodalomtankönyvről…
Copyright (c) 2024 Domokos Áron https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Természetismereti, környezettudatos és irodalmi nevelés integrációja gyermek- és ifjúsági irodalom alkalmazásával alsó tagozatos tanítók gyakorlatában
A Nemzeti alaptanterv jelenlegi magyarországi szabályozása szerint a természettudományos nevelést a magyar nyelv és irodalom területére kell beágyazni, a szövegértést és ismeretbővítést célzó tájékoztató szövegek feldolgozásával az általános iskola első két évfolyamán. A környezetismeret tanítása a harmadik évfolyamon kezdődik, és az első és második évfolyamon a technika és tervezés, a magyar nyelv és irodalom, a vizuális kultúra, a matematika és az etika tantárgyak keretében a technika és tervezés, a magyar nyelv és irodalom, a vizuális kultúra és az etika tantárgyak fejlesztésére és tevékenységére épül. A 2023/2024-es tanévben lezárult a Nemzeti alaptanterv előírásait követő 1–4. évfolyamos általános iskolai oktatás első ciklusa, így a tanulmány célja annak vizsgálata, hogy a fent említett közoktatási szabályozás hogyan hatott az 1–4. évfolyamon a mindennapi iskolai gyakorlatra, különös tekintettel arra, hogy a természettudományos tartalmak bevezetésével hogyan változott az irodalomtanítás tartalma; van-e lehetőségük a gyakorló pedagógusoknak arra, hogy a tanulókat a természethez, a környezetismerethez, a környezetvédelemhez és a teremtett világhoz kapcsolódó szépirodalmi művekkel megismertessék a választható olvasmányok révén, illetve, hogy a pedagógusok mennyire ismerik az ilyen témájú kortárs, a tanulók korosztályának megfelelő irodalmat. Jelen tanulmány egy empirikus, kis mintán (74 válaszadó) végzett kérdőíves felmérés eredményeit mutatja be arról, hogy a gyakorló, 1–4. osztályos tanítók a választható olvasmányok tanórai alkalmazása során figyelmet fordítanak-e az irodalmi nevelés és a természettudományos nevelés összekapcsolására.
Copyright (c) 2024 Szabó Ildikó, Bódis-Nagy Franciska https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A lapozgatós játékkönyvek világában az olvasó szabadon mozoghat a cselekményben, maga formálhatja azt. Olvasás közben dönthet arról, hogy milyen helyszíneket barangoljon be, milyen szerepekbe kerüljön, kikkel beszéljen. Választásai pedig hatással lesznek a történet végkimenetelére. A játékkönyvek mint történetmesélési eszközök mind ez idáig kevés tudományos figyelmet kaptak (Arnaudo 2023). Főként külföldi források (Aarseth 1997; Arnaudo 2023; Cook 2021; Fenici–Mosca 2024; Figueiredo–Bidarra 2015) tesznek róluk említést. A hazaiak (Kocsis 2022; Manxhuka 2022; Tisza 2022) egy-egy konkrét könyv felől ismertetik sajátosságaikat, s nem általánosságban. A szakirodalom nemcsak elhanyagolja, de esetenként degradálja vagy pontatlan megállapításokat fogalmaz meg velük kapcsolatban (Arnaudo 2023). Írásom célja a lapozgatós játékkönyv mint nem lineáris narratíva komplex bemutatása. Először sajátosságaikat összegzem regények és szakirodalmi források alapján, ezt követően ismertetem a hipertextualitás megjelenési formáit. A határterületeiket illetően szó lesz szótárregényekről, filmművészetről és videójátékokról is. Történeti hátterük kapcsán főként az 1980-as évek népszerű kalandkönyvei kerülnek előtérbe: a Kaland, Játék, Kockázat és a Choose Your Own Adventure című sorozatok. Napjainkban a lapozgatósok – a fantasy zsáneréből kilépve – meseként és ifjúsági regényként is hódítanak. Végezetül ezek közül ismertetek néhány konkrét művet, főként a pedagógiai hasznosíthatóságukra helyezve a hangsúlyt.
Copyright (c) 2024 Látics Barbara https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Az alábbi tanulmány William Shakespeare drámáiban, illetve azok filmes és színpadi adaptációiban vizsgálja a különböző előítéletek jelenlétét. Az interpretatív hozadékokat pedig igyekszik oly módon hasznosítani, hogy az drámapedagógiai foglalkozások során is jól alkalmazható legyen. Az ilyen foglalkozások során a diákok megismerik saját korlátaikat, esetleg öntudatlanul is jelen lévő előítéleteiket, ugyanakkor mélyebben megértik a velük szembeni előítéleteket, működését, belső logikáját is. A tanulmány példái a Rómeó és Júliából, a Makrancos hölgyből, az Othellóból és a Velencei kalmárból származnak; fontos hangsúlyozni, hogy eltérő súlyosságú előítéletekről van szó, amelyek közül a súlyosabbakat csak érett kamaszkortól ajánljuk feldolgozásra. Az ilyen foglalkozásokon mindig figyelni kell az esetleges traumák, indulatok, konfliktusok feloldására, feldolgozására is. A személyes érintettségtől való eltávolításra remek segédeszköz lehet Shakespeare drámáinak világa, amely rugalmasan és árnyaltan viszonyul az előítéletek kérdéséhez is.
Copyright (c) 2025 Fazekas Sándor, Dávid Péter https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A kultúra átadásának legtriviálisabb módja a szájhagyomány útján történő mesélés, amely nem köthető kizárólag bizonyos korszakokhoz vagy társadalmi rétegekhez. A tanulmány abból indul ki, hogy a modern városi környezetben történő mesemondás és az ilyen környezetben elmesélt történetek (irodalmi mesék, nép- és tündérmesék stb.) szintén részei a magyar elbeszélői hagyománynak. A fiktív elbeszélések előállítása és fogyasztása nemcsak a hagyományos népi kultúrában, hanem a modern populáris kultúrában is jeles társadalmi esemény. Jelen írás e megfontolásokat szem előtt tartva a művészi, városi mesemondás 19. század végi (az 1890-es évektől a második világháborúig) szereplőit, intézményeit, alkalmait és szokásait vizsgálja a korabeli magyar nyomtatott sajtótermékek és levéltári források alapján. A nyilvános mesemondás új, városi fórumait a modern polgárság hívta életre, amely elválaszthatatlanul összekapcsolódott a gyermekirodalom fejlődésével, a gyermekszórakoztatás művészi igényeit pedig a fővárosi értelmiség, budapesti művészek, írók, költők és színészek szervezték. A 19. és a 20. század fordulóján az angolszász országokban a könyvtári intézményekre épülő és a közoktatásnak alárendelt művészi mesemondás nemzetközi trendje alakult ki. Ezeket a könyvtári törekvéseket a hazai szakemberek ugyancsak átvették, de egy másfajta magyar mesemondó mozgalom – amely a színházi, művészi gyermekszórakoztatáson alapult – korábbi és jelentősebb múltra tekint vissza. A magyar gyermekirodalmi kultúra intézményesülésében fontos lépést jelentettek az olyan gyermeklapok, mint például a Pósa Lajos által szerkesztett Az Én Ujságom. Pósa az 1890-es évek elejétől kezdve szervezett mesemondó rendezvényeket, amelyek a lap kiadójának érdekeit, valamint a gyermekirodalom és a szerzők népszerűsítését egyaránt szolgálták. Ezek a rendezvények a következő évtizedekben inspiráló mintát szolgáltattak a gyerekeknek szóló mesemesemondó alkalmak széles körének, amelyekben hatékonyan ötvöződtek a marketing- és a jótékonysági funkciók. A tanulmány az irodalmi gyermeklapok, illetve a Magyar Telefonhírmondó által szervezett mesemondások mellett a Fővárosi Állatkertben tartott különleges, szabadtéri gyermekmesemondó-sorozatot vizsgálja. Emellett arra is felhívja a figyelmet, hogy a magyar színészképzés rendszerébe 1900-tól bekerült a színpadi mesemondás oktatása, amelyben nagy szerepet játszott a színművész Balassa Jenő, aki Basa bácsi néven vált közismert, hivatásos mesemondóvá.
folklorisztika, néprajztudomány, művelődéstörténet, narratológia, médiatudomány
Copyright (c) 2024 Domokos Mariann https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A biblioterápia mint mentálhigiénés személyiségfejlesztő eszköz
Az olvasás és általában az irodalmi művekkel való foglalkozás kiemelkedően fontos lehet az egyén fejlődése és társadalmi beilleszkedése szempontjából, mert az olvasási motiváció kulcskérdés lehet az élethosszig tartó tanulásban. A motivált olvasók nagyobb mélységgel kapcsolódnak különféle szövegekhez, nagyobb kitartást mutatnak, valamint jobb szövegértési és kritikai gondolkodási képességekkel rendelkeznek. Az olvasáspedagógiában egyre nagyobb hangsúlyt kap a kritikai olvasási készségek fejlesztése, mert ez arra ösztönzi a diákokat, hogy elemezzék, megkérdőjelezzék és értékeljék az olvasott információkat, ezáltal képessé váljanak tájékozódni egy komplex és információban gazdag világban. A fentiekhez kapcsolódik a fejlesztő biblioterápia módszere, amely a szövegek széles skáláját működteti, hogy segítsen mindennapi problémáink megoldásában és az általában véve az életünkben való előrelépésben. A biblioterápiás foglalkozások az irodalom nyelvét használják, amely az emberi természetet és jelenségvilágot annak teljes, univerzális fenomenológiai értelmében írja le. A módszer sok problémában segíthet, például a gyász feldolgozásában, a szocializáció javításában és az önaktualizáció növelésében. Segítségével megtalálhatjuk az egyensúlyt az egyéni és közösségi értékek között, valamint segíthet az önismeret és a társadalmi érzékenység fejlesztésében. A tanulmány a biblioterápiás folyamat lépésein végighaladva kifejti, hogy a posztmodern társadalom kihívásaival szemben hogyan használhatunk fel irodalmi munkákat a személyiségfejlesztésben. A könyvek és szövegek segíthetnek az egyén autonómiájának megerősítésében, és hozzájárulhatnak a mentális jólét javításához és hosszútávú fenntartásához is. A terápiás munka végső célja az, hogy a kliensek egy mélyebb önreflexiós és önismereti munka során kialakítsák egyéni életútjukat, és életükben értelmet találjanak. A biblioterapeuta irányítása biztonságos kereteket nyújt a kliensek számára a személyiségfejlesztő munka során, mert a foglalkozások során a művekben megjelenő negatív tartalmak mint az élet természetes részei jelennek meg. A pufferhatás révén pedig énközelibbé és kezelhetőbbé válhatnak az egyéni problémák. A szövegek így identitástesztelő eszközként működnek, elősegítve ezzel a vikariáló hatást és a modelltanulást. A művekben megjelenő konfliktusok és az azokkal párhuzamos személyes vonatkozások terápiás útjelzőként szol-gálhatnak, megfelelően irányítva az átkeretezés és a reparatív megélés lehetőségét nyújtják, ezzel is segítve az én minden részének teljes integrációját. A tanulmány foglakozik a terápiás munka mélységszabályozásával, valamint a terápiás idő és az érzékelés fókuszának tudatos működtetésével is. A biblioterápiás foglalkozások során az olvasók olyan személyiségfejlődésen mehetnek keresztül, amely által aktív szereplőkké válhatnak saját életükben, megkezdhetik saját élettörténetük át- és újraírását, valamint új értelmet találhatnak benne. Ez a folyamat segít abban, hogy ne csak önmagunkkal, hanem másokkal való kapcsolatainkban is tudatosabbak legyünk, mivel a módszer növeli az elfogadás és az empátia szintjét is.
Copyright (c) 2024 Rajnai László https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Egyes adatok szerint a negyvenes évek elejére a pengős regények havonta 200.000, az ötvenfilléresek 150.000, a húszfilléresek 1.200.000, a tízfilléres füzetek pedig 2.000.000 példányban jelentek meg. Ha a két világháború közötti, ill. a negyvenes évekbeli ponyva világát („a ponyva aranykorát”) vizsgáljuk, több szempontból érdemes hozzáállni a munkához. Az intézményi struktúrák szintje mellett (kiadók, stratégiák, sorozatok), az állam kontra piac viszonylatára („kultúrharc”: szabályozások, rendeletek), a nyilvánosság diskurzusrendjeire (viták a ponyváról), a műfajokra (vadnyugati, légiós, feltalálós, ifjúsági, fantasztikus stb.) és befogadóik szempontjaira is tekintettel kell lenni. Tanulmányomban az 1935 és 1942 között, kéthetente megjelenő, tíz fillérért árult, több mint 200 címet közlő Friss Újság Színes Regénytára sorozatát mutatom be úgy, hogy közben a sorozatot kiadó Friss Újság napilapot és a korabeli konkurens ponyvákat is szem előtt tartom. Célom, hogy egy ponyvaelméleti-rendszer alapjait lefektetve kimutassam a háborús légkör hatásait a Friss Újság-ponyvákra.
A két világháború közötti magyar szépirodalmi utópiák, disztópiák
A tanulmány két műfaj, az utópia és a disztópia két világháború közötti megjelenését mutatja be Magyarországon. Mindenekelőtt röviden tisztázom a műfajok egymáshoz való viszonyát, indokolva azt is, miért nem tekinthetők azonosnak. A következő részben a történelmi hátteret mutatom be. Ez már csak azért is indokolt, mert jól látható az összefüggés az ország állapota és az érintett műfajú regényeinek stílusa, eszköztára s általában az alacsony száma között. „A nemzet élő és legnagyobb fájdalma inspirálja ugyan a történettudományokat és a publicisztikát, de nem talál méltó kifejeződésre a szépirodalomban.” – írta Szerb Antal (1991) erről. Írásom fő részében Karinthy Frigyes Capillaria (1921), Kürthy György Mars (1926), Sebes Árpád Doktor Gulliver a sarkvidéken (1930) és Babits Mihály Elza pilóta vagy a tökéletes társadalom (1933) című regényét tárgyalom. Karinthy és Babits művét valamelyest részletesebben elemzem – erre okot ad színességük, kidolgozottságuk és jelentőségük is. A két nagyszerű író remekműve mellett kevésbé tűnnek eredetinek, szellemesnek Kürthy és Sebes történetei. S közben Babits és Karinthy disztópiái is alig hasonlíthatók össze, hiszen az egyikben a humor, az irónia határozza meg az atmoszférát, míg a másikban a reménytelenség.
Copyright (c) 2024 Gombos Péter https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Érzelmi hullámvasúton az olvasóvá válás útján
Vass Dorottea: Olvasásmotiváció : Stratégia az olvasóvá váláshoz óvodásokat és iskolásokat nevelő szülőknek és szakembereknek. Budapest: Tea Kiadó, 2023, 176 p.
Copyright (c) 2023 Erzsébet Kopházi-Molnár https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Domokos Mariann (sajtó alá rend.): Grimm-mesék magyar ponyvákon (1850–1900). Budapest: Reciti Kiadó, 2022, 496 p.
Copyright (c) 2023 Gombos Péter https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Írásunkban a Hagyományok Háza Találkozás a néphagyománnyal elnevezésű komplex gyermekprogramján évtizedek óta folyó mesemondói gyakorlat egyes, általunk hatásosnak és modellértékűnek gondolt elemeire hívjuk föl a figyelmet. A kiváló mesemondó, népdalénekes, pedagógus, Fábián Éva a hagyományos népmese(mondás) technikájához hűen rögtönözve, fejből és interaktívan, hallgatóit bevonva mesél, ugyanakkor a revival mesemondás körülményei, a pedagógiai helyzet jellege okán önreflektív gesztusokat tesz. Humorral, az iskolai csoportok életkorát, összetételét figyelembe véve vezeti be a népmese és bukovinai székely tájnyelvének világába hallgatóit, a gyerekeknek és kísérőiknek tett kiszólásokkal a mára elfelejtett mesehallgatói etikettbe is visszavezeti, alkalmi közösséggé kovácsolja közönségét. Mesemondói-emberi egyéniségének varázsa mellett a nyelvi és nonverbális, indirekt és direkt „üzenetek” adnak együttesen olyan módszertant, melynek egy-egy része vagy egésze ajánlható minden óvónőnek, tanítónak, gyermek- és meseszerető felnőttnek. Hogy mindezt az elmúlt két évtized kontextusába helyezzük, a mesemondás és kommunikációjának elemzése előtt a táncházmozgalom egészéhez sok szállal kötődő népmesei folklorizmus folyamatát, a Hagyományok Háza ebben játszott szerepét, intézményünk Találkozás a néphagyománnyal elnevezésű gyermekprogramját is bemutatjuk.
Copyright (c) 2023 Németh Nóra, Dala Sára https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A látható hangadása mint az önszituálás eszköze: Van Gogh
A tanulmány Pilinszky János Van Gogh című versének értelmezésére törekszik, elsősorban nyelvfilozófiai és nyelvi-poétikai szempontok alapján. A recepció fókuszába kevéssé került, ugyanakkor jelentősnek tekinthető Pilinszky-verset Heidegger és Simone Weil filozófiai és teológiai megállapításaiból kiindulva vizsgálja, és az imádságpoétika, valamint a mozdulatlan elköteleződés oeuvre-ben jelentkező jellegzetességeit, ezek versnyelvre, a versbeszéd redukciójára és a személytelenségben jelentkező személyességre tett hatásait próbálja az elemzés tárgyává tenni. A szöveg a recepció hagyományos kiindulópontjai és a filozófiai, elméleti megállapítások vázlatos áttekintése után a verset szövegközeli elemzésnek veti alá.
Copyright (c) 2023 Sárközi Balázs https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Olvasó- és identitáskeresés a magyar könyvtárakban
A magyarországi olvasáskutatásban lezajlóban van egyfajta generációváltás. Szerencsére a hazai vizsgálatokat elindító „elsők” – Gereben Ferenc és Nagy Attila nevét mindenképpen le kell írnunk – is aktívak még, de az olvasásszociológia területén Péterfi Rita, majd Tóth Máté kutatásai, írásai jelezték: volt, van, aki átvegye a stafétát. A legutóbbi magyar, reprezentatív olvasáskutatáshoz a Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár készíttetett el egy országos, reprezentatív mérést, ezt a szakirodalomban, a konferenciákon is gyakran „Tóth Máté-féle kutatásként” emlegetik, hiszen ő volt a szakmai vezetője a vizsgálatnak. Ez a felmérés rengeteg adatot szolgáltatott a szakembereknek, valójában még mindig van benne feldolgozandó információ. Tóth Máté új könyve is elsősorban ezekkel az eredményekkel dolgozik, bár korántsem csak ezekkel. Ahogy az első fejezetben jelzi a szerző, a fentieken kívül használt nemzetközi adatokat (lásd az ALMPUB projektet), az OSZK korábbi méréseit, illetve a Kulturális Statisztika számait. A kötet elején találunk egy viszonylag bőséges szakirodalmi áttekintést, majd statisztikai adatokat – de természetesen nem emiatt értékes, érdekes ez a kiadvány. A továbbiakban a szerző minden fejezetben egy-egy témát jár körül, és a kutatási eredmények alapján fogalmaz meg következtetéseket, tanulságokat. A továbbiakban a valamilyen szempontból különösen fontos, érdekes tények, állítások közül mutatunk be néhányat a könyvből, törekedve egyfajta tematikus koherenciára is – amit Tóth Máténál is tapasztalhatunk.
Az olvasás fejlesztése a drámapedagógia módszereivel
A tanulók szövegértési nehézségei komoly kihívást jelentenek, amellyel az iskolában és iskolán kívül is mindennap találkozunk. A problémára és annak súlyosságára több átfogó vizsgálat (például Országos kompetenciamérés – OKM; Program for International Student Assessment – PISA) is rávilágított. Az olvasás iskolai fejlesztése ezért kiemelten fontos feladat. Kulcsfontosságúak azok a módszerek, amelyek az olvasási kompetenciát fejlesztik. Ilyen módszer a drámapedagógia is. Jelen tanulmány célja, hogy bemutassa, miként lehet a drámapedagógia módszereivel a szövegértés fejlesztését segíteni. A tanulmány rávilágít, hogy a drámapedagógiai módszerek alkalmazása erősíti az olvasás iránti motiváltságot és az olvasási képességet. Az ismertetett drámapedagógiai módszereket, játékokat különböző iskolai tanórákon is lehet használni, de emellett az osztálytermen kívül is alkalmazhatóak.
Copyright (c) 2023 Balogh Renáta, Józsa Krisztián https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Az ügynök: Harari, avagy hogyan (ne) tanítsunk történelmet képregénnyel. Második rész
Háromrészes írásunk, amelynek ez a második része, Yuval Noah Harari Sapiens című világtörténelmi ismeretterjesztő könyvének képregényváltozatát vizsgálja és értékeli abból a szempontból, hogy mennyire alkalmas oktatási célokra. Az előző számban olvasható első részben abba az elmúlt évtizedekben folyó vitába kapcsolódtunk be, amely a képregény mint mcluhani értelemben vett hideg médium pedagógiai használhatóságáról szól. Saját álláspontunk megfogalmazásához Paolo Freire radikális kritikai pedagógiájából indultunk ki, de a képregénypedagógia újabb eredményeit is bevontuk a tárgyalásba. Ezután Harari sikerkönyveinek, köztük a Sapiensnek és a belőle készült Sapiens – Rajzolt történelem című képregénynek a kiadástörténetét rekonstruáltuk. Rámutattunk arra, hogy az eredeti mű sikere összefügg a hasonló jellegű, úgynevezett „agyas könyvek” iránti kereslet nagy mértékű növekedésével a 2010-es évek közepén, noha úgy láttuk, hogy a teljes magyarázathoz további tényezőket is fel kell tárni. Ezt írásunk jelen és következő részében végezzük el. Az alább olvasható második részben először Harari munkásságának recepcióját elemezzük három területen: a nemzetközi politikai, üzleti és kulturális elit körében, a nyomtatott és elektronikus sajtó részéről (alapvetően a magyar nyelvű újságírásra koncentrálva) és végül az általános (nemzetközi és hazai) olvasóközönség körében. Ezt követően térünk rá a művek kritikai elemzésére, elsőként a Sapiens – Rajzolt történelem képregényelméleti és pedagógiai-didaktikai szempontú értékelésére. E vonatkozásban jórészt kedvező a róla alkotott ítéletünk, a képregényben valóban kiváló művészi és didaktikai megoldásokat találnunk. A következő elemzési szempontok szerint haladunk: a mű narratív strukturáltsága, világépítő teljesítménye és időkezelése; az ábrázolt karakterek; a műbe beépített zsánerek és popkulturális utalások; a humor és az önreferencialitás; valamint a mű megcélzott közönsége. Az utolsó részben végül, amely a következő számban jelenik meg, a könyv és a képregény filozófiai, illetve ideológiakritikai elemzését nyújtjuk. Megvizsgáljuk a bennük tükröződő ember-, társadalom- és történelemképet, alapvető filozófiai előfeltevéseiket, valamint ideológiai elkötelezettségüket. Harari könyvét a kortárs fősodorbeli liberális történelemszemlélet egyik legjellegzetesebb képviselőjeként mutatjuk be. Azt is szemügyre vesszük azonban, hogy a képregény médiumába történő átültetés során az eredeti könyv jellemzői hogyan változnak meg: felerősödnek, torzulnak, elvésznek, vagy ellentmondásokkal telítődnek. Figyelmünk fókuszában a médiaváltás nyílt és rejtett céljai és e célok teljesülése áll. Néhány alkalmasan megválasztott példán keresztül azt elemezzük, hogy az ifjabb generációkat célzó ismeretterjesztés mikor és hogyan fordul át burkolt propagandába.
Copyright (c) 2023 Domokos Áron, Molnár Gábor https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Jókai Mór és a magyar képregény előzményei
A tanulmányban a Jókai-pálya azon sajátosságainak értelmezésére történik kísérlet, amelyek magyarázatul szolgálhatnak arra, hogy miért éppen Jókai Mór lehet a magyar képregény megteremtője, vagy legalábbis a magyar képregény diszkurzív sajátosságainak előlegezője (vagyis nem az utóbbi évtizedek magyar képregény-kultúrájának 19. századi előzményei kerülnek feltárásra egy fejlődéstörténeti narratíva megalkotása révén). Az értekezés olyan irodalomtörténeti kontextusokat igyekszik bemutatni, amelyek hozzájárulhatnak a magyar képregény keletkezéstörténetének értelmezéséhez Jókai pályájának értelmezése révén: a megélhetési szerkesztői működésmód kialakulása; a tárcaregény szerinti, folytatásos szépirodalmi publikációs gyakorlat; az adomák szerepének felértékelődése a nemzeti karakter szempontjából; az illusztrációk/karikatúrák elsődlegessé, majd szekvenciálissá válása.
Copyright (c) 2022 Zoltán Kovács https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A tanulmány azt vizsgálja, hogyan lehet a mai ifjúság mediális eszközeivel, a nekik szóló formanyelvet megújítva megszólaltatni a múlt kiemelkedő értékeit. Neil Gaiman Sandman-sorozata (1989-1996) az első olyan képregény volt, amely World Fantasy-díjat kapott; persze itt sem a díj fontos, önmagában, hanem az, amit jelent. Olyan világirodalmi műveket helyezett új kontextusba, és juttatott el az olvasókhoz, mint Shakespeare Szentivánéji álom, vagy a Vihar című drámája, sőt, Dante Isteni színjátéka és Milton Elveszett Paradicsoma is nagy hatást gyakorolt rá. Gaiman képes arra, hogy a fiatalok által ismert és szeretett Marvel-univerzumhoz illessze főhőse, Morpheus (az Álom istenséghez hasonló, de emberi külsejű megtestesítője) történetét, aki különböző világokon halad keresztül, s időnként klasszikus irodalmi alakokkal (mint maga Shakespeare, vagy Lucifer Milton művéből), időnként pedig Marvel-szuperhősökkel találkozik. Mindezt úgy, hogy a történet saját belső logikája nem szenved csorbát; a dolgozat a magyarul is többször megjelent Sandman mediális, illetve narratív elemzésére is törekszik. Sokat tanulhatunk az angolszász ismeretterjesztő hagyományból, hiszen adósak vagyunk még a merészebb átiratokkal, adaptációkkal, különösen ami a képregényeket illeti. Szerencsére idehaza is van képregény-kultusz, a lehetősége tehát megvan annak, hogy ez a műfaj ezen a téren is továbbfejlődjön: az igényes formai kialakítású darabok mellett ne csak exportált legyen a csúcsminőség. Az lenne az igazán jó, ha túllépnénk az egyszerű képregény-átiratokon, és egy irodalomelméletileg megalapozott, súlyos tartalmakat is hordozó koncepcióba ágyazva, a modern formanyelv tökéletes ismeretében tudnánk hasonló kvalitású alkotásokat létrehozni. A dolgozat természetesen kitér arra a kérdésre is, hogy milyen eszközöket használunk idehaza, illetve arra is, hogyan alkalmazzák a képregény-műfajt a klasszikus alkotások népszerűsítésére.
Copyright (c) 2022 Sándor Fazekas https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
1968-ban, felismerve a nemzeti történelmi témák iránti erős közönségigényt, Várkonyi Zoltán leforgatta valós eseményeken és az irodalmi kánon részeként számontartott regényen alapuló Egri csillagok című filmjét. Kim Kwang Sik dél-koreai rendező hasonló alapokra építkezhetett, amikor elkészítette The Great Battle (Ansisaeng = Az Ansi erőd) című alkotását 2018-ban. Dacára a kulturális-normatív különbségeknek és a kerek ötven év elteltének a két film elkészülte között, a két mű határozott hasonlóságokat mutat. E tanulmány témája: utánajárni, mi okozhatja ezeket a hasonlóságokat, mi a nyilvánvalóan szintén markáns különbségeket, és mennyire képes egy kifejezetten szórakoztató célokból készült tömegkulturális termék befolyásolni a nemzeti identitás alakulását a közönség körében.
Copyright (c) 2022 anita belovari https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Az ügynök: Harari, avagy hogyan (ne) tanítsunk történelmet képregénnyel
Háromrészes írásunk, amelynek ez az első része, Yuval Noah Harari Sapiens című világtörténelmi ismeretterjesztő könyvének képregényváltozatát vizsgálja és értékeli abból a szempontból, hogy mennyire alkalmas oktatási célokra. Az alább olvasható első részben először röviden abba az elmúlt évtizedekben folyó vitába kapcsolódunk be, amely a képregény mint mcluhani értelemben vett hideg médium pedagógiai használhatóságáról szól. Saját álláspontunk megfogalmazásához Paolo Freire radikális kritikai pedagógiájából indulunk ki, de a képregénypedagógia újabb eredményeit is bevonjuk a tárgyalásba. Ezután Harari sikerkönyveinek, köztük a Sapiensnek és a belőle készült Sapiens – Rajzolt történelem című képregénynek a kiadástörténetét rekonstruáljuk. Rámutatunk arra, hogy az eredeti mű sikere összefügg a hasonló jellegű, úgynevezett „agyas könyvek” iránti kereslet nagy mértékű növekedésével a 2010-es évek közepén, noha a teljes magyarázathoz további tényezőket is fel kell tárni. Ezt írásunk következő részeiben végezzük el. A második részben először Harari munkásságának recepcióját elemezzük három területen: a nemzetközi politikai, üzleti és kulturális elit körében, az általános olvasóközönség körében és végül a nyomtatott és elektronikus sajtó részéről. Ezt követően térünk rá a művek kritikai elemzésére, elsőként a képregény pedagógiai-didaktikai szempontú értékelésére. E vonatkozásban jórészt kedvező a róla alkotott ítéletünk, a képregényben valóban kiváló didaktikai megoldásokat találnunk. Az utolsó részben végül a könyv és a képregény filozófiai és ideológiakritikai elemzését nyújtjuk. Megvizsgáljuk a bennük tükröződő ember-, társadalom- és történelemképet, alapvető filozófiai előfeltevéseiket, valamint ideológiai elkötelezettségeiket. Harari könyvét a kortárs fősodorbeli liberális történelemszemlélet egyik legjellegzetesebb képviselőjeként mutatjuk be. Azt is szemügyre vesszük azonban, hogy a képregény médiumába történő átültetés során az eredeti könyv jellemzői hogyan változnak meg: felerősödnek, torzulnak, elvésznek, vagy ellentmondásokkal telítődnek. Figyelmünk fókuszában a médiaváltás nyílt és rejtett céljai és e célok teljesülése áll. Néhány alkalmasan megválasztott példán keresztül azt elemezzük, hogy az ifjabb generációkat célzó ismeretterjesztés mikor és hogyan fordul át burkolt propagandába.
Copyright (c) 2022 Áron Domokos, Gábor Molnár https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Szöveg és kép, író és illusztrátor együttműködése népszerű angol nyelvű képeskönyvekben
A tanulmány a gyermekkönyvek szövegei és illusztrációik kapcsolatát, a szerző és művész együttműködésének lehetőségeit és hagyományait tárgyalja, miközben megpróbál betekintést nyújtani az elmúlt két évtizedben a témában megjelent kritikák világába. Bár a gyermekkönyvekkel és illusztrációikkal kapcsolatban keletkezett irodalomelméleti és -kritikai korpusz továbbra is jelentős hivatkozási anyaggal adós, amint azt a téma szószólói gyakran emlegetik, ez a tanulmány a legizgalmasabb vitapontokra szorítkozik. Ezzel a háttérrel tallózik a brit, amerikai és nemzetközi gyerekkönyvek néhány kiemelkedő szereplője történetében, mintegy az elméleti értekezések illusztrációjaként munkásságuk, és a szerző-művész együttműködés érdekes fejleményei kapcsán
Copyright (c) 2023 Csizmadia Gábor https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Színház a magyar képregényben a két világháború között
A tanulmány elsősorban az igényes művészeti ismeretterjesztést is felvállaló korabeli képes riportlapok egy meghatározó képviselőjének – a Színházi Élet (1912–1938) című lapnak – színházi témájú képregényeit mutatja be. Zsurnalisztikai szempontból a színvonalas szerkesztés és a gazdag képanyag jellemezte a lap rovatait, a fotók, karikatúrák és képregények terén egyaránt. A feldolgozás elsősorban azt vizsgálja, hogy az adott korszak színházi szereplőinek viszonyrendszere, jellemző színházi műfajai, ízlésrétegei hogyan tükröződnek e képregényekben. Az áttekintés kiemelten tárgyalja a rajzolók stílusát, a közölt képregények tipológiai leírását, és viszonyukat a lapok más műfajú képanyagához. Az előzőeken túl a tanulmány röviden bemutatja a tárgyalt lap jellegét, szerkezetét, főbb rovatait és témáit, a színház és sajtó korabeli összefüggéseit is.
Copyright (c) 2022 Erika Nagyné Mandl https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Tanulmányom fókuszában a magyar képregény történetének egyik kiemelkedő alkotója – Korcsmáros Pál – és legfontosabb munkái, a Rejtő-adaptációk állnak. Írásomban bemutatom a műfaj hazai indulását s első sikeres íróit, rajzolóit. Másrészt megmutatom azt az utat, amelyet a Rejtő-képregények a kezdetektől (1961) napjainkig bejártak. A címben használt „evolúció” terminus szándékosan két irányba mutat, nemcsak az 1960-as években látványosan végbemenő fejlődésre utalok ezzel, de arra is, hogy a 21. században hogyan születtek újjá, újultak meg az addigra klasszikussá vált Korcsmáros-adaptációk.
Copyright (c) 2022 Gombos Péter https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A képregény használata az alapfokú oktatásban
Az új digitális kultúra egyre inkább a jobb agyféltekére épít, míg a hagyományos írásbeliség eddig a bal agyféltekét erősítette (Gyarmathy 2011 idézi Szalay 2016). A képregényben lehetőség nyílik az írásbeliség és képiség, a verbalitás és vizualitás szintetizálására (Szalay 2016). Egyes kutatók, akik az elvontabb, összetettebb tudományos gondolkodást vizsgálták, nem találtak a vizsgált tanulóknál a tudásra vonatkozó jelentősebb javulást a képregények olvasása, felhasználása során (Spiegel et al. 2013; Ahmad et al. 2017; Rofii et al. 2018 idézi Phoon et al. 2020) míg mások, jelentős javulást figyeltek meg (Lin et al. 2015 idézi Phoon et al. 2020). Abban mindnyájan egyet értenek, hogy a gyerekek szívesen olvasnak képregényeket, hatással van rájuk a grafikus prezentáció vizuális vonzereje, olvasásuk hatékonyan befolyásolja és pozitívan alakítja a tanulók tudományhoz való hozzáállását, elköteleződését, ezáltal a képregények hatékony eszközei lehetnek az oktatásnak. Kutatásunkban kérdőíves felmérést készítettünk a képregény használat gyakoriságáról az oktatásban és felhasználási területeiről az általános iskolákban dolgozó pedagógusok körében. A megkérdezések során elsődlegesen arra kerestük a választ, hogy milyen arányban használják az oktatásban a pedagógusok a képregényt, mint oktatási módszert, milyen tantárgyak esetében, milyen gyakorisággal. A kérdőívet elsődlegesen közösségi média felületen közzétett formátumban, különböző szakmai csoportokban, külső gyakorlati intézmény segítségével és hólabda módszerrel juttattuk el azon pedagógusokhoz, akik önkéntesen és anonim módon vállalták a kitöltést. A kitöltők száma 96 volt. Eredményeink nem reprezentatívak.
Copyright (c) 2022 Schlichter-Takács Anett, Csimáné Pozsegovics Beáta https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A tanulmány azt vizsgálja, hogy egyazon tartalmon hogyan osztozik meg a szónyelv és a képnyelv. Az ószövetségi József és testvérei című történet kút-epizódját elemzi abból a szempontból, hogy a bibliai történetből mi reprezentálódik képregényes feldolgozásában, melyek a leszűrt, kiemelt alakzatok. Sokat bíz-e az értelmezőre a képregény, vagy éppen betölt olyan hiányokat is, amelyek a prózában üresek akartak maradni? Mindezek előtt a tanulmány felsorol kilenc jellemzőt, amelyet a képregény jogosan birtokol, s ami alapján művészeti entitásnak nevezhető, szemben a gyakori vélekedéssel, mely szerint a képregény egyike a művészet aranykora utáni kommersz kísérleteknek. A lényegi kérdés: mi történik az adaptáció során? A képregény a könnyebbik utat választja, vagyis csupán hatékony, könnyen befogadható elbeszélője akar lenni a bibliai szövegnek, vagy gondolkodó társként vesz részt a történet közvetítésében?
Copyright (c) 2022 Vörös Klára https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Olvasástanulást támogató kiadói fejlesztések
Mivel az írott nyelv elsajátítása eszköz a világ megismeréséhez, a kezdetben szerzett és berögzült olvasási viszonyulásminták az információszerzés és az információbefogadás mindennapi gyakorlatát is befolyásolják. Az olvasási tevékenységgel kapcsolatos kezdeti tapasztalatok meghatározók a tanulás, az ismeretszerzés, az élményszerű olvasás további folyamataiban. Az olvasással kapcsolatos első negatív élmények nyomán az önértékelés bizonytalansága és az alapvető kultúrtechnikai ismeretek elsajátításának nehézsége együttesen akadályozzák az olvasási készség és a szövegértés fejlődését. A tanulmányban bemutatott kutatás célja az olvasáskutatási eredmények és a könyvkiadói fejlesztések összefüggéseinek feltárása, ezen belül az olvasástanulás kezdő időszakát élő olvasók (gyermekek, szüleik, pedagógusaik) számára készült könyvek módszertani és formai megoldásainak vizsgálata. Kutatásom keretében aztvizsgáltam, hogy a gyermekkönyvkiadók fejlesztéseiben megjelennek-e a szaktudományos háttérrel rendelkező olvasáskutatási eredmények. A gyermekkönyvek piaci körképe az olvasástanulás egyes szakaszaihoz rendelve kerül bemutatásra. A kutatási eredmények kirajzolják a közös és súlyozott pontokat a magyar kiadói koncepciók, az olvasói (szülői) igények, valamint az olvasáskutatási eredmények között.
Copyright (c) 2022 Gáborné Demeter https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
A szabad akarat győzelme a determinizmus fölött a Harry Potter regénysorozatban
A jó szöveg egyik ismérve, hogy számos értelmezési lehetőséget nyújt. A jó gyermekregény esetében ez lehetőséget nyújt az értő-értelmező, kritikai gondolkodás megalapozásához, amely a gyermekek számára nemcsak tanulmányaik során, de későbbi, felnőtt életükben is nagyon fontos. A Matthew Lipman által kezdeményezett gyermekfilozófiai irányzat mindezt úgy fogalmazta meg: tanítsuk meg a gyermekeket filozofikusan gondolkodni. Bár ez nem konkrétan a filozófiai problémák felvetését feltételezi egy iskolai tanórán, a Harry Potter történetesen erre is módot nyújt. Tanulmányomban egy filozófia kérdést kísérlek meg bemutatni a regény ilyen szemszögű elemzése segítségével: a determinizmus és a szabad akarat elméleteinek egybevetésével. A determinizmus tagadja a szabad akaraton alapuló döntés lehetőségét, hangsúlyozva, hogy minden történést előrevetítenek az azt megelőző körülmények, személyek esetében a hatások, amelyek a személyt érik. A szabad akarat nézet követői vitatják ezt a megközelítést, amely véleményük szerint kizárja a felelősség létezését, hiszen ha minden a szándékunkon kívül, már előre eldönthetik, akkor nem is lehetünk felelősek a tetteinkért. A Harry Potter-regénysorozatban ez a két, egymásnak ellentmondó vélemény sokoldalú, komplex rétegzettségben jelenik meg, ugyanakkor a gyermeki fejlettségnek, képzelet is érthető módon, szórakoztatóan kifejtve. Tökéletesen alkalmas a „filozófiai” gondolkodás megalapozására.
Copyright (c) 2022 Belovári Anita https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu
Én, te, ő – képes meseregény a nyelvtan tanításában
Varga Katalin Én, te, ő című képes meseregénye 1973-ban jelent meg a Móra Kiadónál. Az első megjelenést számos újabb követte, többségében a Móránál (1978, 1982, 1987, 1993, 2013, 2015, 2016, 2018, 2019), illetve a Santosnál 2005-ben és 2006-ban. Ez a többszöri, az utóbbi időben szinten évenkénti megjelenés arra utal, hogy a közel ötvenéves meseregénynek, amely a 8–10 éves tanulók nyelvtantanításának segítését, támogatását, de emellett anyanyelvi kompetenciájuk, logikai gondolkodásuk, metanyelvi kompetenciájuk fejlesztését is szolgálta, ma is van létjogosultsága. A jelen írás bemutatja a meseregény koncepcióját, a meséből a konkrét ismeretekhez átvezető képeket és képsorozatokat. Emellett kritikai elemzésnek veti alá a közvetített nyelvelméleti tartalmat, a kapcsolódó feladatokat, illetve ismerteti egy empirikus kutatáseredményeit arról, hogy az idősebb és fiatalabb generációhoz tartozó pedagógusok felhasználják-e a tanórai felkészülésben, a tanórán, esetleg azon kívül Varga Katalin – önmagában is izgalmas, képsorozatokkal kiegészített – meseregényét.
Copyright (c) 2022 Nagyházi Bernadette https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.hu