Kihívások és lehetőségek a Buenos Aires metropolisztérség zöldhálózatának fejlesztésében - Pérez, Damián A.; Hidde, Gisela I.; Micou, Valeria M.; Simonyan, Martin F.; Perreta del Missier, Vanina G. (4D Tájépítészeti és Kertművészeti Folyóirat, 2018)
Buenos Aires metropolisztérsége 12 millió embernek nyújt otthont. Az agglomeráció 3800 km2 területet ölel fel, a nagyvárosi kerületek mellett 24 szomszédos és 6 kapcsolódó települést foglal magába. Buenos Aires más nagyvárosi metropolisztérségekhez hasonlóan komplex tervezési, fenntartási és menedzs-mentproblémákkal küzd a zöldhálózatok védelmét, fejlesztését illetően. Buenos Aires intenzív növekedése 1880 után indult meg. Sokáig koncentrikus körök mentén terjeszkedett, és a legintenzívebb növekedést 1949 és 1960 között produkálta. Az 1980-as évektől a beépített területek szigetszerű növekedése figyelhető meg a nagyváros körül. A piac vezérelte, átgondolatlan fejlesztések folyamatosan őrölték fel az ökológiai értékeket. A XX. század második felében több regionális léptékű terv foglalkozott a zöldhálózat védelmével és fejlesztésével, sajnos inkább kevesebb mint több sikerrel. Az első átfogó, a város egészére kiterjedő parkrendszer kialakítását 1910-ben Benito J. Carrasco javasolta. Az 1947-ben napvilágot látott “Plan Director para la Ciudad de Buenos Aires” tervet Le Corbusier ihlette, melynek elsődleges célja volt a fejlesztéseket a meglévő beépített területek mentén koncentrálni, és a köztes területeket természetszerű állapotban tartani (erdők, mezőgazdasági területek). Az 1962-es regionális léptékű terv Abercombie elvei alapján készült, s igyekezett korlátozni az árvízzel veszélyeztetett, alacsonyan fekvő területek beépítését. A terv sajnos nem érte el célját. Az 1967 – 1969 között készült regionális tervben kidolgoztak egy 2000-ig mutató fejlődési forgatókönyvet, amiben a zöldfelületek megduplázását tűzték ki célul az agglomerációban. 2007-ben készült egy javaslat “Stratégia iránylevek Buenos Aires metropolistérségére” címmel, amely egy teljes zöldhálózat kialakítását és a zöldfelületek arányának növelését tűzte ki célul (2 m²/lakosról 8,3 m²/lakosra). Sajnos ezek a célok sem valósultak meg.A zöldfelületeket leginkább az elégtelen hatósági szabályozás, a rapszodikus tervezéspolitikák és az engedély nélküli fejlesztések fenyegetik. Az  árvízveszélyes és a közösségi tulajdonban lévő szabad területek megmaradása elsősorban annak köszönhető, hogy ezek valójában kevésbé alkalmasak fejlesztésre. Sajnos még így folyamatosan csökkennek ezek a szabad területek. A beépített területek folyamatos növekedése ellenére is fennmaradtak értékes zöldfelületek, amelyek fontos részei lehetnének a nagyváros zöldhálózatának. A Parana folyó deltavidéke Buenos Airestől észak-nyugatra, valamint a Rio de la Plata partja potenciális súlyponti területek lehetnek a jövőben, azonban a tervszerűtlen beépítés, az infrastruktúrafejlesztés komoly veszélyeztető tényezőt jelentenek.
Keywords: Buenos Aires; zöldhálózat