Télálló pálmaliliomfajok és hazai növényalkalmazási lehetőségeik - Szabó, Krisztina; Gerzson, László (4D Tájépítészeti és Kertművészeti Folyóirat, 2011)
A Yucca fajok az arid trópusok, szub- trópusok, száraz hegyi illetve pusztai vegetáció növényei. A nemzetség neotropikus elterjedésű, diverzitás- centrumuk Közép-Amerika területére esik. A pálmaliliom nevet, amely bota- nikailag helytelen, pálmákra emlékeztető levélüstökük és liliomra hasonlító, fehéres virágaik után kapták. Nagytermetű, törzses vagy törzs nélküli, rozettás növények, fás évelők, talajlakók (kivétel a Y. lacandonica). Hajtásukban megjelenik a szekunder vastagodás, nyalábrendszerük erőteljes rostokkal szilárdított. Leveleik szukkulensek, dorziventrálisak, lán- dzsásak, gyakran szúrós hegyűek. Köny- nyen felismerhetők a tipikus szálas, rostos levélszélekről, amelyek egyébként a Hesperaloe nemzetségnél és néhány Agavefajnál fordulnak elő. A Yucca nemzetség jellegzetessége a fehéres, viaszszerű, csüngő virág. A takarólevelek forrtak, a porzók a lepel csövére vagy a lepelcső belső oldalára nőttek (Borhidi, 1995; Irish, 2000). A jukkák felső és az agavék alsó állású magháza Podani (2003) szerint a családon belüli két evolúciós utat tükrözi. CAM fotoszintézis jellemző rájuk. Kemotaxonómiai szempontból jól feltérképezett nemzetség: szaponin és szapogeninvegyületeket tartalmaznak nagy mennyiségben (Gentry, 1982). A népi gyógyászatban, helyi és kereskedelmi forgalomban, mint szappant használják (Wall et al., i96i). Rostjai kosarak, kalapok készítésére, különböző zsenge részei pedig táplálékul szolgálnak. A pálmaliliomok hazai növényalkalmazása hosszú évekre vezethető visz- sza. Példaként, a Yucca gloriosa, mint “Jucca indica vagy fucca gloriosa, azaz dicsőséges vagy dicsekvő káka” szerepel a Posoni Kert virágflórájának névjegyzékében. Rapaics “A Magyarság Virágai” című könyvében (1932) írta, hogy a “Lippay által ismertetett amerikai virágok közül a Yucca gloriosa és a falak mellé vagy lugasnak ültetett Campsis radicans terjedt el nagyobb mértékben”.